![:) :)](./images/smilies/icon_smile.gif)
Moderatorius: Prižiūrėtojai
Gamtos kultas susijęs su dvasių ir atskirų dievybių kultu. Būta tik moteriškų dievybių. Jos rūpinasi Visatos, žmonijos, gyvūnijos, augmenijos vaisingumo, gimimu, egzistavimu. Jų kulto sferoje kūrėsi menas, apeigos, atliekamos pačių moterų.
Pagal SIMONO DAUKANTO
"Tikyba Senovės Lietuvių"
Įtardami pasaulį kilusį iš šilumos (šaltis - smertis, šiluma - gyvyba); todėl pirmąjį šilumos į kūrėją vadino Perūnu, arba Perkūnu, nuo žodžio perėti, jis išperėjo visą pasaulyje. Jis reiškėsi svietui šiluma. Jis savo didybę ir grožybę rodęs Saulėje, kuri spindi kad viskas augtu, dėl tos malonės vadino jį - Tečiu, arba Tičiu, arba Papiu, tai yra Tėvu. Tikybos slaptis (simbolis) todėlei buvo - Ugnis. Žodis kurti, kurstyti buvo šventas, todėl Jį dar vadino Kūrė, Kūroniu (Cernonis?), arba Kūrėju, kurs savo šiluma visa įkūrė šiame pasaulyje. Vadino jį Bočiu, arba Vėčiuoju Tėvu, Tėvaliu (Televelis?),, nuo to jog jis pirm viso gyvojo. Vadino jį Praamžiu, nuo pra ir amžius - amžiaus neturintis, be pradžios esantis. Taip pat vadino Aukštėju,, arba Aukštuoju Tėvu, dėk to jog gyveno aukštai danguje. Vadino jį Visagysčiu, arba Gyveleidžiu, nuo žodžių gyvas ir leisti. Visgamtu, arba Vaisgimčiu, nuo žodžių vaisius ir gimdyti. Vadino Aukopirmas, nuo žodžių auka ir pirmas, Labdariu, nuo žodžių labas ir dayti. Vadino jį Likyčiu nuo žodžių likimas. Vadino Derintoju ir Lygyčiu. Vadino jį Duotonu, arba Duotoniu, nuo žodžio duoti. vadino Žvaigždykščiu, nuo žodžių žvaigždė ir diegti. Vadino jį Lielu, didžiu nuo jo galybės. Vadino Sutvaru, nuo žodžio sutverti, kadangi ją sutvėrė iš amžinos miglos (dumpio), todėl jį dar vadina Pergrūdžiu nuo žodžio perėti ir grūdas dėl to, jog jis globė javus ir vaisius, vadino Žemperiu, nes išperėjo Žemę. Vadino Godu, nuo žodžio goda, beje, godos, arba garbės vertu. Vadino dar Perūna Viršaičiu nuo žodžio viršus, viršininkas. Vadino jį Didžiuoju Šeimininku, arba Gaspadoriumi, nuo to, jog jis savo butoje, taip ir danguje ir pasauly visais daiktais, gyvuojančiais ir negyvuojančiais, rūpinos ir apveizėjo visu tuo, ko kam reikėjo. Vadino jį dar Viešpačiu nuo žodžių vis ir pats (iš čia ir Ponas). Dar ir šiandien žmona sako į savo vyriškį mano pats vietoje mano vyriškis. Galiausiai įtarė Perūna turint devynias galybes (Lasicius), kuriuos dar ir šiandien minavojamos mūsų tautosakoje yra. Taip skaičius 9 yra laimingas laikomu, o žodis devintinės dar ir dabar suprantamas. Lasickis 1566 rašo, kad žemaičiai Perkūną vadinę tečiu, arba tėvu, kursai motiną savo Saulę, per dieną nuvargusią ir nudulkėjusią, vakare vedąs į pirtį, idant ryto metą ji vėl linksma keltųsi ir žibėtu. Iki šiandien vartojamas žodis perėti, o Daukanto laikais dar buvo klausiama: "Ką paperėjo, sūnų ar dukterį?" vietoje - ką pagimdė. Peras, perai, perėti, perukliai, užperis - žodžiai iki šiandien vartojami mūsų kalboje. Dauguma kitataučių girdėdami kaip dažnai ir skirtinguose aplinkybėse lietuviai naudoja Perūno apibūdinimus, dorai nesuprasdami mūsų kalbos, parašė, jog lietuviai perkūnija už dievą turintys ir garbinantys. Lygia dalia kitus Perūno privalumus, viršiau minavotus, ypatingais dievais pramanė. Taip atsirado nesusipratimas tarp Perūno ir Perkūno vienop ir to paties asmens. Perkūnija viso labo tik Perūno galybė, kuria jis reiškiasi. Dar šiandien žemaičiai laikydami vaiką ant rankų ir išgirdę griaudint perkūniją senų dienų įpročiu sako: "Klausykis, Titis skelbias" arba "Bočius griaudžia". Taip at latvis išgirdęs perkūniją, sako: "Vėčasis tėvas baras", arba "Večasis kajo", "Papis (T.y. tėvas) subildėjo". Dar ir šiandien sužvarbęs žemaitis prie ugnelės šildydamasis senu įpročiu sako: "Oi tititi, oi tititi", arba "Oi Titi, Titi", žodžiai reiškiantys: šildyk mane sužvarbusį, stiprink ir gūžk. Ne vien žemaičiai minavoja šiuos žodžius, bet ir apgudę lietuviai, t.y. tie kurie į gudus išvirto, Daukanto laikais gyvenę apie Balostokę (Bialystoką), Uolą (Skalą), Usvietę, Vitesbę, Žąslaukį, Padauguvyje, prie Pripetės, Padunojyje, susirūpinę, atsidūsta tokiais žodžiais: "Och tititi", tai yra: "Oi Titi, Titi". Ir taip netyčiomis reiškia senąją nuomonę apie protėvių Dievą ir savo Baltišką kilmę. Viršiau suminėti Perūno privalumai yra ne ypatingi dievai, o tik jį apibūdinantys vardai. o prašalaičiai kalbos nesuprasdami tarė juos esant skirtingais dievais. Istorikas (Varnių kanauninkas) Strijikauskis (Strijikovskis) pramanė už žemaičių dievus šluotražį, raugą, pryparšes, bestiją, galiausiai užrašė jog žemaičiai 30 šimtų dievų senovėje turėję (mūsų kalboje išeitų beveik vienas žodis - dievybė). O važinėdamas po Žemaitiją ir jų midų gerdamas, girdėjo žemaičius giedant: "Titis leido, Titis leido", nepermanydamas jų kalbos parašė Didis Ledo, o lenkų raštininkai įtikėjo, ir net pasisavino šią vaizduotės sukurtą dievybę, nors ką tuodu žodžių jų kalboje reiškia, nei vienas nesupranta. Tas pats Strijikauskis sako, kad buvęs jų dievas Lelium po Lelium vadinamas; mes gi turime savo kalboje atitikmenį lielum per lielą, arba didų per didį, o lenkai pasisavinę už dievą šiuos žodžius nesugeba paaiškinti jų prasmes.
Vartotojai naršantys šį forumą: Registruotų vartotojų nėra ir 16 svečių